September 1813, Wellington jagar Napoleon genom Pyrenéerna.
En slutgiltig seger verkar nära, men fransmännen kämpar emot.
Och varje vunnen meter kostar brittiskt blod.
Stanna.
Major Sharpe, har vi gått vilse?
Nej, löjtnant Jenkins, vi är här för skoj skull.
Var nu "här" är, vi behöver en kompass.
- Eller en karta? - Det har vi, här...
- Förbannade varutransport. - Vi borde ha mött vagnarna nu.
Jag tror att det var vid den förstörda byn.
- Vi skulle gått på andra sidan. - Förbannade karta.
Jag tror inte att det är kartans fel, sir.
Men det kanske var det. Det är en dålig karta faktiskt.
- Den som ritade... - Knip igen.
Soldater, ta skydd! Fånga honom, Pat.
Kom här...
Jag tror det är en av våra.
'Spanjorer? -I grått? Knappast.
Spanjorerna är alltid färggranna, de vill inte dö i trista kläder.
- De har franska vapen. - De kanske har slut på färg?
De kanske har slut på tur.
Dan, fäll honom!
Snyggt jobbat, Dan.
Det är vargpäls...?!
Herregud. Ser ut som vi hittade varutransporten.
Harris, Perkins, håll vakt.
Löjtnant Jenkins. Se till att få dem begravda.
- Jag vill vara klar inom en timme. - Sir...
Hästskit i gläntan. Mycket. Lite från igår, och en del färskt.
- Så de väntade. -20 - 30 uppskattar jag.
- De överraskades och red sen norrut. - Kan vi spåra dem?
Trettio hästar och två tunga vagnar? Det kan en blind spåra upp.
Från den mycket katolske kung Ferdinand. Ska jag läsa upp det?
-"Den mycket katolske kung..." - Visst, läs på.
"I ett samarbete med sin kusin i England."
"Och med viljan att driva fransmännen från den heliga marken i Spanien."
"Har han styrt upp Real Compania Irlandesa, Irlands kungliga kompani."
"Den mycket katolske kungens vakter under Lord Kielys befäl"-
"att sluta sig till fältmarskalken Lord Wellingtons styrkor", sir.
- En kopia sänd till ryttarvakterna? - Till Prinsregenten själv, my lord.
- Kan vi hejda det? - Nej, det har gått 2 veckor.
- Så, vi är fast med dem. - De är nog dekorativa.
Jag behöver en extra bataljon, utrustad och tränad, mot fransmännen.
- Är de alla irländare? - Födda här, med rötter i Irland.
Låt dem gräva latrin.
Om vi ger kungens vakter dåliga uppgifter blir det en förolämpning.
- För de allierade och kungen. - Fan ta "den mycket katolske kungen".
Fan ta Kiely också. Jag kan den irländska adeln. "Irländare i exil".
Du har betalt för att ge mig råd, gör skäl för det!
Jag tror att vi måste välkomna dem, även om vi misstror dem.
Vi måste göra vårt bästa för att de ska känna sig obekväma.
- Driva bon dem? Hur då? - Vi placerar dem i fronten.
De som vill desertera får det lätt.
De får ett befäl som klappar Kiely medhårs.
De får någon som kan drilla dem också.
Jag tvivlar på att Kiely vill ha våran major?
Jag tvivlar på att de gillar varandra.
Då får marionetterna Richard Sharpe.
- De drar sig undan, sir. - Inte med våra vapen.
Soldater!
- Skjut om de rör sig. - Ja, sir.
Sir!
Hagman, Moore, Bradshaw, håll vakt vid vägen.
Men var redo om svinen kommer tillbaka.
Sir...
Vad är det, Jenkins?
Vem gör något sådant?
Harris, det finns två fransmän i ladan.
Ta reda på vilken enhet de tillhör och varför de är här.
Ja, sir.
- Nå... - Brigade loup, vargbrigaden.
Döpt efter befälet Guy Loup. "Loup" är franska för varg.
Vi vet vad man gör med vargar.
Jag är befäl Guy Loup från kungens armé.
Sharpe, major Sharpe, South Essex.
Jag tar inte emot gåvor från mördare.
- Ni har två av mina män. - Glöm dem.
- Är de döda? - Snart
- Får jag erinra er om krigets regler? - Döda bebisar och små barn?
- Våldtar tjejer, det är inte krig. - Jag övervakar bergen.
Gerillans främsta vapen är skräck.
Skräck...
Jag ser till att vara mer skräckinjagande än fienden.
Inga fler av mina män ska dö på denna gudsförgätna plats.
Det gör de om jag hittar dem.
Ni ska inte vara så snabb med att hota, min vän.
Om ni slåss mot mig, ska ni lära er att vara försiktig.
Mina män tack, om ni ursäktar.
- Furir Harper. - Sir?
Hämta fransmännen.
Ni är förståndig, det är bra.
Furir Harper, ställ dem mot väggen. Fram med gevärspatrull.
- Är skyttarna klara? - Sir.
Jag har lovat mina män, sir, att jag aldrig ska överge dem.
Gör inte så att jag bryter mitt löfte.
Deras liv mot er varutransport.
De får vi tillbaka ändå. Jag gillar inte de här två. Och ni kommer dö.
Om ni dödar dem får ni ångra det.
Skyttar, lägg an!
Eld!
Ni är så gott som död, Sharpe.
Hon får följa med oss. Se efter henne. Vad heter hon?
- Miranda, sir. - Sköna Miranda.
Se efter Miranda, då.
Sir, skulle ni verkligen göra så...?
Ni sir, ur vägen!
Sitt inte och glo, gör som jag säger.
Ur vägen, för fan!
Är ni döv, sir? Ja sa, ur vägen!
- Ni får rida runt. - Vet ni vem jag är?
Jag vet "vad" ni är. Och om ni inte vill ha däng på arslet, så rid runt.
- Vilka är det? - Leksakssoldater, Pat.
Just uppackade verkar det.
Titta på dem. Jag tycker synd om den som slickar dem i form.
- Min nya placering? - Real Compania Irlandesa.
- Vet ni vad det är? - Spanska kungens vakter, sir.
Just så. En gåva från "den mycket katolske" kung Ferdinand VII.
Gör dem till soldater och ta hjälp av grönjackorna.
- Vart ska de? - Alona.
Inte så bekvämt, men det ska det inte vara.
De har haft det lätt, Sharpe. Suttit på häcken i slottet.
De är mjuka och behöver tuffas till, om de ska kunna användas.
Spara inte på krutet, var så hård som du vill. Det var allt.
Ja, sir.
Överste Runciman ska medla mellan dig och Kiely.
- Runciman? Vagngeneralen? - Föredetta vagngeneral.
Ni hittar honom lättast i stan på "Råttan och skökan".
Har ni haft att göra med livvakter förut?
I Indien, sultanens livvakter. De hade jag att göra med.
Sprättar var de, och han var bara en liten gris.
Men dog en hårdare död än alla andra tillsammans.
- Dödade ni honom? - Det gjorde jag.
De skickar en kungamördare som befäl för kungliga livvakten.
Överste Runciman? Major Sharpe.
Det finns en puckelryggig kärring här, som serverar mat.
Om du ser henne, säg att jag vill ha mer Ost.
Där är hon. Stoppa henne. Fäll henne om nödvändigt.
Det är en ful hora och hon... Sätt er Sharpe, sätt er.
Vill du ha vin.
Nu mår jag bättre.
Ut med gaserna, Sharpe, det säger min doktor.
Det här är en chans på tusen, Sharpe, på min ära, det är det.
En verklig chans. Vet ni vad "real" betyder, Sharpe?
- Kunglig, sir. - Så ni är inte helt obildad.
Kunglig är det. Kungliga vakter. Inga stinkande åsneförare.
De har kungliga kontakter, vilket innebär kunglig belöning.
- Ja, sir. - Belöning för väl utfört arbete.
Gud vet bara vad London kan hosta upp.
Ridderskap, adlig order, vi kanske blir hertigar?
Mer vin, din mörkhyade slampa.
Det finns bara ett problem. De kungliga vakterna är irländska.
Har du haft befäl över irländare förut?
- Några gånger. - Jag beordrat dem allt sedan-
-vagnarna blev tåg. Jag vet allt om dem.
Vet du vad problemet med irländare är, Sharpe?
- Nej, sir. - Det vet inte sitt eget bästa.
Vi åker dit och reder ut deras problem.
Och de tuggar fradga och kastar tegelstenar.
De visar ingen tacksamhet, men vi måste vara diplomatiska.
Vi måste behandla dem som engelsmän. Nästan i alla fall.
- Jag har flera irländska vänner. - Det förstår jag.
En tredjedel av den här förbannade armén är irländsk, Sharpe.
Om det blir uppror. Det vore väl illa, Sharpe?
- Nej, sir. - Nej vid gud. Håll dem nere.
Håll dem nere hårt. Det är det enda som fungerar på katoliker.
Eller bränna vid påle. Det var vad min far sa.
Och han var biskop, Sharpe. Vi förstod sånt här.
- Ja, sir. - En sak till bara...
Ni behöver inte kalla mig överste Runciman.
Jag var general för transporter, så säg general Runciman.
- Säg åt dina män också. - Självklart, general.
- God eftermiddag, överste. - Jag sa just till Sharpe här-
-att jag var som ni vet, general för transporter.
Självklart, jag ber om ursäkt för att jag inte iakttog det.
N u kära transportbefäl.
Om ni ursäktar så väntar irländska truppen på att bli ledd till Alona.
Halt! Till vapen!
Skit i loppet.
Ingen flinta.
Ingen säkerhetsskruv. Har du någonsin skjutit med den?
- Nej, sir. - Har du någonsin skjutit?
En gång, sir. En dag.
Om du ville döda någon, fick du slå dem i huvudet med geväret.
Det är du väl stor nog för?
- Vad heter ni, soldat? - O'Rourke, sir.
- Och var kommer ni från? - Far är från Galway, och jag...
Galway är trevligt. Jag är själv från Donegal.
- Vet du vad jag mer är? - Nej, sir.
Blicken framåt! Jag skäms och äcklas.
Att en irländare inte håller ordning på vapnet.
Ni kan inte döda en engelsmän med den, än mindre en fransman.
- Vad fan sysslar ni med? - Inspekterar
Har ni inte län er att fråga befälet innan ni inspekterar hans män?
Det fanns ingen officer här, och jag ser fortfarande ingen.
Fan ta en ohyfsade beteende.
Jag är Earl av Kiely, överste för Real Compania Irlandesa.
Major Richard Sharpe, South Essex.
Wellington har utsett mig att bli er taktiska rådgivare.
Ni menar underofficer, furir?
Jag kan lära ut att döda också.
Kiely vill att ni ska veta att jag ska lära er att bli soldater.
Inte för att gå i parad, utan för fältet.
Titta här... Ett stycke ved.
Går inte att skjuta med under de bästa förhållanden.
Men den går att döda med.
Den som är bäst att döda först, är fiendens officer.
Lägg det på minnet.
Officeren först, sen furirerna och sen vem som helst.
Om ni har slut på ammunition-
-så vänder ni på musköten och klappar skiten ur hästen.
Då kastar hästen av ryttaren.
När den överklädde ryttaren landar, gör ni slut på honom.
- Har ni sett det, furir? - Det har jag gjort.
- Har du gjort det själv? - Fler gånger än jag kan räkna.
Var de alla fransmän? Självklart inte.
Vi har slagit ihjäl officerer i blå, röda och till och med vita uniformer.
Jag struntar i vem de kämpar för.
Vilken färg han har på uniformen, eller vilken kung han tjänar.
En dålig officer är bättre död. Och soldaterna måste få öva.
- Är det inte sant, Harper? - Så sant.
Hör på, gentlemän.
Jag känner till alla ohederliga militära tricks som finns.
Hur kommer det sig? För att jag har börjat på botten.
Jag heter Sharpe. Major Sharpe.
Jag ska se till att ni blir soldater.
- Mår ni bra, frun? - Ja.
- Hon svimmade. - Jag hämtar Ramona.
Lätta på kläderna, låt henne andas.
- Jag? - Jag hämtar vatten.
Fan också.
Ben...?
Ben?
Ni...? Vem är ni?
Major Sharpe, frun. Till er tjänst.
Vad hände? Var är jag?
- Varför klär ni av mig? - Ni föll från vagnen och svimmade.
- De bad mig lätta på era kläder. - Var är min man?
- Är ni gift med en officer, frun? - Lord Kiely.
- Han är inte här. - Red han inte framför?
- Vi skulle träffas här. - Hade ni bestämt att träffas senare?
Ja, det måste vara vad han avser.
Om ni ursäktar fru Kiely, så ser Ramona till er nu.
Kom igen, gubbar.
Jag vill ha det här, där borta.
Kom igen, flytta själv.
- Skytt! - Övning ger färdighet.
- Ser man på, minsann. - Hon är kär i dig, Perk.
Stick, Dan!
- Är det där till något? - Det måste gå lättare.
Vart ska du nu, herregud.
- Vad tycker ni om irländarna? - Inte mycket.
- Jag vet vad Sharpe ska göra av dem. - Kanonmat.
Vänta lite.
Stå inte på den.
Se upp, där uppe-
Jag har sett skjul som är bättre byggda än det här vraket.
Om någon anfaller oss härifrån blir vi överkörda.
Vi får ha stående vakt femtio meter ut.
Om det kommer någon jävel, så vill jag veta om det.
Brady...
Brady.
- Donaju? - Här.
- O'Rourke? - Här.
Murphy P.D?
Murphy F.G?
Murphy F.F?
Då gör vi det lätt.
- Vem är här? - Jag är.
- Vart i helvete har de tagit vägen? - Helvetet antagligen.
- Varför hamnade vi här, major? - Här, my lord?
Ni vet vad jag menar. Så nära gränsen?
Det inbjuder soldaterna att sticka.
- Är det vad Wellington vill? - Vad vill ni?
- Jag vill strida. - Då har ni kommit rätt.
Ser ni leden? Ta soldaterna dit och jag garanterar strid.
Fransmännen kommer gilla det. Lätt att strida mot korgossar.
Vad vill ni med era män? Självmord?
Om det krävs.
Ni är galen, my lord.
Skulle ni kalla Rolands försvar av Roncevalles för självmord?
Kastade Leonidas spartaner bort sina liv?
Ibland blir stora namn till bara vid stora bragder.
Inte konstigt att dina män deserterat, det skulle jag med.
Om det blir strid vill jag erbjuda mina män en chans att överleva.
Soldater i antåg. Fransmän.
- Vad gör han, Sharpe? - Han vill ha en duell.
Han vill dö känd.
Spetsen! Spetsen slår eggen. Använd spetsen! Sharpe...
Avsluta. Gör slut på aset!
Dumskalle.
- Vad händer? - Han är så gott som död.
- Monsieur. - Gud hjälpe dig, sir.
Bravo, bravo.
Sharpe å! det... Är han... Ar det...
- Det är en kvinna, general. - En kvinna? Herregud.
Generallisimo Runciman? Jag är Dona Juanita de Elia.
- Har ni ridit långt? - Från Victoria.
- Vad är en ärende? - Ni måste vara Sharpe?
- Major Sharpe. - Ja, Munro sa att ni saknade etikett.
- Munro? - Jag jobbar med partisanerna.
Munro sa att jag skulle ansluta till er, medan ni är här.
Madam, överste lord Kiely.
Bravo, my lord. Ni är en duktig fäktare.
- Jag står i skuld till er. - Det var ingenting, frun.
Ben, ni är oskadd.
Tack madam, jag mår bra.
Ser ni Sharpe. Man kan strida på traditionella vis.
- Krig måste inte vara smutsigt. - Han dog för ingenting.
- Din död hade också varit meningslös. - Inte för ingenting.
Lyssna... Hör ni inte?
De fick just en seger. Och ni ska hindra deserterandet?
Ben...
Lös som en kvinnlig soldat. Knäpp igen.
Jag hörde från Jenkins att vi förlorat irländare, Sharpe.
Tolv flydde igår, vad fan håller ni på med?
- Om två veckor är ingen kvar. - Efter Kielys show, två dagar.
Vi har en varg i bergen, general. Jag känner lukten.
- En varg? - Brigadier Loup.
- Tror du att de kommer? - Ja, han kommer.
Det är en tidsfråga.
Jag kan inte hålla dem borta med några få män. Om irländarna hade...
Ni vet hur ansträngda våra tillgångar är. Det går inte.
- Vi behöver musköter. - Det fanns tillräckligt i vagnarna-
-som ni sändes att eskortera för att beväpna irländarna dubbelt upp.
Men det gjorde ni inte, eller hur?
Jag gjorde det inte, men jag ska.
- Det finns vagnar. - Vad tycker du?
Det är för tyst, för tyst om du frågar mig.
De kanske patrullerar.
Vi tar Loup med brallorna nere.
Vi bör nog dra oss.
Harris, Perkins!
- Jenkins! - Sir.
- Kan du få ut de här? - Ska försöka.
Skyttar! Gör er redo att täcka löjtnant Jenkins.
Sharpe, vad gör du!
- Vi drar oss tillbaka. - Nej, vi tar striden!
De är många fler än oss. Vi måste dra oss tillbaka.
Irländare, håll positionerna!
Jenkins, få ut dem ur råttfällen nu.
Irländska kompaniet, reträtt!
Överste Keily, dra er tillbaka!
Aldrig!
- Ni måste tillbaka! - Han är galen.
Vi måste sticka.
Aj, mitt ben. Herre Jesus, mitt arsle.
Kom igen, kom igen.
Reträtt!
- Varför fullföljer de inte? - Vi behöver inte.
- Vi skulle stannat. Vi hade dem! - Vi hade ingenting.
Vi kom undan med livshanken. Var tacksam för det.
- Hur många? -17 döda, 4 skadade.
"Irländsk tur".
Major, här är något ni bör se.
Ta en titt på era "modiga" irländska desertörer.
Fransmännen tror att de finns två sorters människor i Spanien.
De som är med dem, och de som är emot.
De har hittat er nu, och undrar vad ni är.
Tills de vet säkert, behandlar de er som fiende.
Det ger er tre valmöjligheter.
Ni kan springa österut och bli kastrerade av fransmännen.
Ni kan springa västerut och bli skjutna av oss för att ni deserterar.
Eller så stannar ni och blir soldater.
- Vi är soldater. - Soldater?!
Ska jag säga vad resten av armén tänker om er?
De tycker att ni är mjuka. Ni kan säkert vakta en pissoar på slottet-
-men ni duger inte till strid.
Men det ska ändras, för en dag ska vi gå ut i strid.
Riktig strid.
Och då måste vi vara bra. Förbannat bra.
Det finns ett franskt as här i bergen som heter Loup. Vi mötte just honom.
Det var han som slaktade era vänner.
Ni kan dö som kastrerade hundar.
Eller så kan ni visa att inga fransmän kan mäta sig mot er.
Det är ert val.
Major, jag ska dinera med Munro, vill ni göra oss sällskap?
Det går inte, jag har saker att se över.
- Dona Juanita behöver eskort. - Eskortera själv?
Jag har min fru. Varför placerar Wellington oss här ute?
Jag antog att ni var hans lakej, som skulle pina oss?
- Men när ni talade om stolthet... - Jag hatar att hålla tal.
Nej, det var fina ord, Sharpe. Jag skulle velat sagt det själv.
- De är bra män. - Ni kan göra bra soldater av dem.
Bättre än "bra". Jag har inte er erfarenhet, Sharpe.
Du fixade den där fransmannen snyggt, från sadeln.
Det hade inte jag klarat. Var har ni varit innan?
- Det här är mitt första uppdrag. - Men ni har varit i strid förut?
- Det var första gången. - Då är jag imponerad.
Jag vill ställa saker till rätta, Sharpe. Bli min gäst ikväll?
Han är en bra man. Om det inte vore för Sharpe, satt jag inte här nu.
Du har mycket att vara tacksam för.
Synnerligen.
Så där.
Nej-
Det går inte.
Snälla...
Förlåt mig...
Snälla.
De här männen vill träffa dig.
- Det är det här, sir. - Dragonerna har dödat barn.
Vädjande kvinnor har dragits ut ur sina hem.
Det står att floden Erne är blockerad av lik.
Det är som Cromwells ande kommit för att dränka Irland i blod.
Det här är en amerikansk tidning.
Sen när skrev amerikanerna något bra om britterna?
Om det var något, tror du inte vi hade hört det först?
- Det har gått rykten, sir. - Det gör det alltid.
Hur många irländare kom sista månaden?
- Vet inte, sir. - Det vet jag.
Ingen har berättat om dragoner som jävlats.
Men plötsligt vet nån amerikan allting?
- Jag har hört om det, sir. - Det är inte rimligt.
- Är allt som händer rimligt? - Ja, för fan, Pat.
Det är så vi praktiker lever, vi är inga drömmare.
Det här är lögner, eller hur? Nu återgår vi till arbetet.
Inte du, Pat. Jag för mycket just nu för att du ska bli nyckfull.
Alla förväntar sig att jag ska lösa deras problem. Hjälp till, för fan.
- Det gör jag jämt. - Det vet jag.
Gud hjälpe oss om Loup kommer nu. Vi blir tagna som råttor i en fälla.
- Och det är vad Wellington vill. - Vadå?
Han litar inte på dina irländare, inte Munro heller.
Han vill ha dem ur vägen, och ha mig att hjälpa till.
Men jag gillar dem, ta mig fan. Jag gillar dem.
Bland partisanerna kallas Mungo för señora Munro.
- Övningarna går bra, my lord. - Verkligen, Munro.
Major Sharpe var ett bra val för att exercera oss.
- Jag är tacksam för det. - Men de deserterar, har jag hört?
Sharpe och jag har löst det problemet, eller hur Sharpe?
Det har vi nog, sir.
Och hur är livet i Alona, my lady? Annorlunda från Madrid?
Det är inte rakt igenom otrevligt.
Jag är förvånad att ni tar henne hit, Kiely. Fältet är inget för kvinnor.
Jag föreslog att hon skulle stanna i Madrid, men hon ville inte.
Jag håller mig vid Benedicts sida. Andra fruar följer med ut i fält.
Varför ska jag vara annorlunda?
- Ni kan bli hans död. - Vad menar ni med det, madam?
En man i fält ska inte oroa sig över sin fru. Han har fullt upp.
- Jag håller inte med. - Jaså, major?
En man ska alltid ha sin fru nära, så han vet vad han strider för.
Ni strider för kung George, gör ni inte, Sharpe?
Ni skulle ha stannat hemma i Madrid.
Ni kunde ägnat er åt broderier och vad bättre människor gör.
Hemma i Irland skötte jag min fars gård.
Doña Juanita menade inte illa, be om ursäkt.
- Ben...? - Be om ursäkt, madam, för fan.
Jag ber om ursäkt, madam.
Munro, jag gillar inte att umgås med män som är snyggare än jag själv.
- Bara gud vet varför hon kom. - Munros instruktioner.
Hon är med partisanerna i bergen. Men jag har inte sett dem ännu.
Jag menar bondens dotter, min fru.
- Hon är ju en lady? - Nu, ja.
Farmarens dotter, "bra för avel".
- Hon gifte sig med mig för namnet. - Varför gifte du dig med henne?
För pengar... Nej, det är inte sant.
Jag har lämnat henne en gång, men hon förlorade ett barn.
-6 månader sedan. - Förebrår du henne för det?!
Döm inte sånt som du inte förstår dig på.
Jag är den sista i familjen.
När jag dör, så dör namnet med mig.
- Det går kanske nästa gång? - Nej.
Nej, jag tänkte försöka men...
Jag vill inte gå igenom det igen.
Det var hennes barn också.
Ja...
- Godkväll, sir. - Donaju.
Richard, där är ni.
Jag ville inte fråga framför Keily, men hur går det med irländarna?
Tillräckligt bra.
- Jag har hört om okynne. - Jaså?
Vem har ni hört det ifrån? Er goda vän dona Juanita?
- Hon kan ha sagt något. - Är det hennes uppgift, Spionera?
- Litar ni på dem? - Mer än på er.
Jag skickades för att träna soldater. Det är vad jag gör.
De ska bli de bästa soldaterna i brittiska armén.
Det är väl vad ni vill?
Ni spelar ett farligt spel, Richard.
Ni och Wellington vill skicka dem i döden, det är er sak.
Om ni inkluderar mig, så tänker jag inte dö utan strid.
Ingen vill att ni dör, Richard.
I onödan alltså. Men se er för.
Ta ett gott råd.
Jag måste tala med er, major Sharpe.
Hon är med honom, eller hur?
- Med vem? - Dona Juanita.
Hon är med min man.
- Det tror jag inte. - Ni ljuger dåligt.
Jag ber er, major. Min man respekterar er.
Om ni har något inflytande, be honom sluta med...
-...dumheterna. - Det är inte min sak.
- Er man är dum. - Han är romantisk.
- Det är samma sak. - Ni är mitt enda hopp, Sharpe.
Jag har vädjat om att han ska göra slut.
Jag kan erbjuda er lite tillbaka, för en sådan tjänst.
Om ni önskar...
Jag ligger hos er i natt.
Behandla mig som den lägsta skökan. Jag ska inte klaga.
Jag ber er...
Gå emellan för mig.
Jag är för enkel för er?
Nej...
Ni är någon annans hustru.
Jag ska göra vad jag kan, när jag kan, om jag kan.
Jag gör det för er, inte för er man.
Och det kostar inget.
Tack, major.
Godnatt, my lady.
- Sharpe, ser ni något? - Nej.
Men han är därute, någonstans.
- Han inväntar rätt tillfälle. - Låt han komma.
Vi är beväpnade och redo, nu.
Vi är beväpnade... Jag vet inte om vi är redo.
Gör oss redo, Sharpe, gör det.
Det vill jag.
Soldater...ta fram en patron.
Bit av kulan.
Spänn hanen.
Ställ ner geväret.
Häll resten av krutet i loppet.
Spotta ner kulan.
Använd stängerna och tryck ner.
Ta ur stängerna, om ni skjuter dem på fransmännen, får ni hämta dem.
Om Loup kommer så anfaller han här, där muren är som svagast.
Du har rätt, Sharpe.
Okej killar. Ett, två, tre...
Bit!
Spänn!
Häll!
Spotta!
Herregud... Vad fan tror hon att hon gör?
Hon är en god hustru. Doña Juanita smutsar knappast ner händerna.
Kom igen, dra.
- Sätt den hårt nu. - Hett jobb, furir.
Det kommer att bli väldigt hett.
Sikta...eld.
Vänta på order... Eld!
Ladda om!
Eld!
Se på Harris och Perkins. Främre ledet, lägg an!
Andra ledet, lägg an!
Bit!
Spänn!
Häll!
Spotta!
Tryck ner!
Lägg an!
Eld!
Främre ledet, lägg an!
Eld!
- Vad säger du? - Inte illa.
För att vara irländare.
- Till mer användning än broderier. - Det är det.
- Ät inte upp henne, Perkins! - Nej, sir.
- Första kärleken, my lady. - Ja.
Kvinnor och barn inkvarteras i barracken i natt, så är de säkra.
- Okej. - Varken bekvämt eller privat.
En soldatfru får finna sig i det.
Ramona!
Det är ingenting. Jag kände mig lite svag.
- Är ni sjuk, my lady? - Nej...det är...värmen.
Det är över nu.
Låt Ramona inkvartera er, my lady.
Nej, det går bra...
Lämna över det till mig. Jag klarar det.
- Loup syns inte till, Sharpe. - Vem säger det?
Det gör jag. Jag kommer just från bergen.
- Han är där. - Nej, och jag ska säga till Munro.
För att ni inte ser honom, betyder det inte att han inte är där.
- Var är lady Kiely? - Hon vilar.
- Ordnar det sig? - Ja, hon ska ha barn.
- Ett barn? Hur vet du det? - Jag bara vet.
- Sa hon det? - Jag har ögon att se med.
Men...
- Är du säker? - Om Ramona säger det så är det sant.
Här sitter jag på Botanotberget
Vem kan förebrå mina tårar
Varje tår kunde stjälpa en kvarn
Johnny har tagit värvning
Jag säljer min matta och rullen
Jag säljer till och med spinnrocken
För att köpa en uniform av stå!
Johnny har tagit värvning
Allt bra, Jenkins?
Jenkins...?
Är allt bra?
- Jag tänkte på desertörerna. - Du kan ta hämnd för dem snart.
- Hämnd är Guds privilegium. - Han är inte här, så vi får göra det.
Jag utbildade mig till att bli präst, sir.
Hur ska jag gottgöra att jag blivit soldat?
Ni måste stå stadigt, Jenkins. Det blir tid över när dödandet är klan.
Ja, sir.
Sharpe...
- Läser ni Sharpe? - Ja, general.
Ta en titt här. Det bådar inte gott, vid Gud.
Det är en rapport till från Irland. Mer rebeller som beter sig illa.
Trupper som slår tillbaka. Kvinnor och barn dör. Det kan ge problem här.
- Var fan kommer tidningarna från? - Gud vet.
Om irländarna får höra det...
- Gå till sängs, general. - Det går inte.
Om Loup kommer... Jag är general, jag måste leda männen, Sharpe.
Om något händer så väcker jag er.
Gör ni det, Sharpe?
Ni är en bra man, Sharpe. Det trodde jag inte först.
Ni är inte så dum som ni ser ut. Gå till sängs, va?
En timme skadar inte...
- Godnatt, Sharpe. - Godnatt, sir.
Lägg benen runt mig och gräv in med hälarna
För ju närmare vi kommer desto bättre känns. det
- Halt, vem där? - Major Sharpe, South Essex.
- Allt väl, Donaju? - Det är tyst, sir.
Jag har hört fler rapporter. Hoppas du har männen i ordning?
Vet ni hur det är? Det går in i hjärtat på dem.
De säger att vi inte borde stride för England alls.
Om fransmännen kommer så strider ni för era liv.
Jag ville bara att ni skulle veta.
Bugler! Blås alarm!
Guds välsignelse på er O'Rourke.
Jenkins, reträtt!
Harris kompani, reträtt!
Compania Irlandesa, i två led!
Andra ledet, lägg an. Eld!
Ladda om! Främre ledet, eld!
Andra ledet, eld!
Främre ledet, eld!
Eld!
Perkins, rör på arslet, det finns jobb att göra.
- Motattack nu, så blir vi av med dem. - De behöver sova.
De kan sova på dagen. Går vi ikväll, kan vi anfalla i gryningen.
Okej.
- Kan vi räkna med partisanerna? - Självklart.
- Då har vi en plan? - Ja.
Bra plan, Sharpe.
My lord, förolämpar ni mig, till och med nu?
- Gå tillbaka till ditt rum, madam. - Jag vill tala privat.
Vad du än behöver säga, kan du säga det här.
Visst... Jag bär på en barn.
Vad sa du?
Är du så svartsjuk att du måste ljuga så här?
- Hon ljuger inte. - Lägg dig inte i.
Fråga Ramona. Din hustru har svimmat sen hon kom hit.
- Det är luftombytet. - Det är ett tillstånd, sir.
- Är det sant, Lucy? - Jag berättade inte tidigare...
Jag var rädd att missta mig.
Sharpe, skicka min fru till Passages.
- Jag vill stanna. - Bråka inte, Lucy. Du måste hem.
Jag tänker inte förlora ett barn till.
Ordna det, major.
Du skulle ha litat på mig, Lucy.
Jag ville inte ge dig falska förhoppningar.
Inte innan jag var säker.
Jag visste att det var betydelsefullt.
Men...
När?
Sista gången, när du låg hos mig.
För att få tröst.
- Och du har vetat hela tiden? - Nej, inte "vetat".
Jag har hoppats, och bett.
- Är du säker? - Ja.
- Tyst nu, tyst. - Jag har...du vet...
Juanita. Jag lämnar henne. Det gör jag.
Du vet. Förlåt mig...
Förlåt mig...
Adjö major Sharpe. Tack för all er vänlighet.
Adjö, my lady.
- Ni ser väl till Ben för mig? - Ja.
Och ni ser efter er själv?
- Se till henne, Jenkins. Självklart.
Adjö, min älskade.
Miranda...? Miranda...?
Miranda...?
Miranda?
- Är allt som det ska? - Varför stannar vi?
- Ta det här. - Nej!
Engelska mördarjävel.
Sluta, vad gör ni?
Håll käft, engelska sköka.
- Ni ska hängas för det här. - Det får ni ångra.
Ni får ångra det länge.
Ni ska få träffa en man som kan tas med häxor.
Och när det blir min tur, önskar ni att ni var död.
Doña Juanita lovade mig 500.
När jag har tagit Sharpe.
Min man kommer att komma, och han kommer döda er.
Javisst, ja. Självklart.
Lord Kiely...
Nej, my lady, ni kommer inte att döda mig.
Han och hans män ska hjälpa mig att besegra engelsmännen.
Eftersom jag har er.
- Ni känner inte min man. - Jodå!
Jag vet till exempel...
...att han föredrar mörkare kött än ert.
Hur ska ni fördriva tiden innan han kommer?
Lustfyllt eller med smärta?
Jag bär på min mans barn, sir.
Och...?
Vad ska ni göra med den där, my lady?
Döda mig?
Ni ska inte vanära mig, sir. Jag svär vid mitt barns liv.
Jag gör det inför Guds ögon.
Mina män visar er till en rum.
- Har ni sett Miranda? - Hon kanske är med en irländare?
De har fina uniformer.
- Fina nog att förföra henne. - Hon är inte sån.
Retas inte, Patrick.
Han har funnit kärleken. Eller hur, Ben?
- Ja, furir. - Gud välsigne dig. Hitta henne nu.
Juanita, vi måste talas vid.
Ja, attacken mot Loup. Vi måste ändra planen.
- Ändra planen? - Efter att Sharpe lämnat oss imorgon-
-ska ni beordra kompaniet att inte attackera.
- Varför det, nu? - Loup har din fru.
Om du beordrar attack, så dör din fru.
Hur kan du veta det?
Vid Gud... Varför Juanita, varför?!
För att förolämpa britterna.
Du är en gåva till Napoleon.
Om ett irländska regemente deserterar, kan lika gärna alla.
Och Sharpe...?
Förbannat tyst, Pat.
Kompani, följ mig, följ mig!
Asen visste om oss.
Varna Kiely!
- Det är fan hopplöst. - Jag vet.
Vi är omringade, gatorna är blockerade.
Håll tyst och låt mig tänka, Jenkins! Annars är vi snart döda allihop.
- Vad händer? - Vi väntar.
På vad? Mina män slaktas och ni sitter på era arslen?
- Sätt fart! - Vi ger oss till Loup.
Vi tänker fan inte strida för några som slaktar våra familjer hemma.
Vi har läst tidningarna.
Du ville göra dig ett namn.
Det har du synnerligen gjort nu. Ditt kappvändande as.
Döda honom, din idiot.
Jag gör det själv.
Jesus.
Det står här: "Massaker i Galway".
- Vilket datum har de? - Den 11 :e.
- Och idag? - Den 12:e. De är inte från Amerika.
- En dag över Atlanten? - Sharpe har rätt.
- Juanita spred dem för fransmännen. - Vet du det?!
Min fru, för fan. Loup har henne.
Hon sa att om jag inte lydde, så skulle de döda Lucy.
Loup har fått er att se dumma ut. Accepterar ni det?
Det gör inte jag. Jag tänker döda Loup. Blir jag ensam?
Nej!
Jag lovade er en riktig strid. Här kommer den. Kom igen!
Furir! - Skjut inte!
Irländarna, furir. De klarar sig inte.
Perkins!
Irländska kompaniet, följ mig.
Fort in!
Nej, nej!
Skyttar, följ mig!
Gud, det gör ont.
Ge honom luft.
- Förlåt mig. - Det ordnar sig.
Dan? Dan? Är du där?
Sjung. Sjung något, Dan.
Över bergen och över slätten
Genom Flandern, Portugal och Spanien
Kung George ger order...
- Mamma. - Hon är med dig. De är alltid det.
Förlåt mig, furir.
- Min Gud. - Käre Gud.
Ingen rör O'Rourke, det aset är mitt. Hör ni?
Ja, furir.
O'Rourke!
O'Rourke.
Eld!
Loup!
O'Rourke! Jag ska hitta dig.
Furir Harper...
Vi bråkar inte irländare emellan.
En god soldat ser om sitt gevär.
O'Rourke. Den här är för Perkins.
Den här är för Irland.
Och den här... Den här är från mig.
Idiot.
Lucy!
Benedict!
- Säg att de inte skadat dig. - Det har de inte.
Ben!
- Lucy! - Nej.
Ni har dödat mig, sir.
Ditt as...
När ni fick mig att bryta mitt löfte-
-så lovade jag något annat.
Jag svor att döda er.
Nu ska jag hålla mitt löfte.
Jag svor att se er död, ditt as.
Hör ni Loup? Ni har förlorat.
Ni förlorade mot slottsvakter.
Gå dit bort. Rör på påkarna eller ni får smaka irländskt stål.
Omnämnande för Perkins, my lord.
- Och Kiely? - Han ledde attacken och dog mot Loup.
En liten del av irländarna ledd av O'Rourke visade sig vara förrädare.
Liksom doña Juanita. Det togs om hand om, my lord.
Prinsregenten skickar gratulationer.
Och Runciman blir baron förstår jag?
Om ni hoppas på något blir ni besviken. Ni slipper förhör.
- Vad är åtalet? - Vad jag behagar.
Jag har skapat er Sharpe, jag kan lätt förstöra det.
- Tänk på det. - Ja, my lord.
- Så ni överlevde, Richard. - Det är mitt jobb, inte er att tacka.
- Vad menar ni? - Ni misstänkte Juanita, eller hur?
- Jag får reda ut allt åt er. - Ni är en misstänksam man.
Och ni är ett skotte-as.
- Jag vill ta adjö, my lady. - Tack, major.
- Vet de vad som hände Ben? - Ja, my lady.
De vet att han var modig och lojal in i slutet.
- Er ära är inte i fara. - Gud välsigne er, Sharpe.
Jag tvivlar på att han gör det. Han känner mig för väl nu.
Hatar ni inte honom? Trots att han bedrog er?
Om ni var min hustru, hade jag gjort det samma.
Han älskade er uppriktigt, my lady. Det kan jag inte förebrå honom.
Adjö, Richard.
Adjö, my lady.
Sätt fart.
- Vill någon säga något. - Ja.
Han var en modig soldat, och hon var hans kärlek.
Skyttar, lägg an!
Eld!
Översättning: Björn Hessle Les Mots, 2007